"ÄÄNET, TUOKSUT JA NÄYT MÄÄRITTÄVÄT LAPSUUDEN -
KUNNES JÄRJEN S YNKKÄ AIKA ALKAA."
POIKA RAIDALLISESSA PYJAMASSA
- Liikettä! - Vauhtia nyt!
Liikettä!
Heti!
Minä asun tässä.
- Hei sitten, Bruno! - Hei hei, Bruno!
- Hei, kultaseni. - Mitä täällä tapahtuu, äiti?
- Me juhlimme. - Juhlimme?
Isäsi on saanut ylennyksen.
- Se tarkoittaa parempaa työtä. - Tiedän, mikä ylennys on.
Pidämme sen kunniaksi pienet juhlat.
Kai isä silti jatkaa sotilaana?
Jatkaa, kultamuru. Hänestä tulee nyt tärkeämpi sotilas.
Meillä on jännittävämpiäkin uutisia,
mutta isä varmaan haluaa kertoa siitä teille itse.
- Muutamme? Minne? - Maaseudulle.
Sehän on kilometrien päässä. Entä Karl, Leon ja Martin?
Tiedän, että se on vaikeaa,
mutta joudumme kaikki hyvästelemään ystävämme joksikin aikaa.
Me voimme saada uusia ystäviä uudessa paikassa. Eikö niin?
Ilman muuta. Saat paljon uusia ystäviä.
Voit kutsua ystäväsi tänne lähtöä edeltävänä aamuna.
Ota se seikkailuna, sellaisena, mistä kirjoissasi kerrotaan.
Mutta tämä on maailman paras talo.
Mistä sen tietää, vaikka uusi talo olisi parempi?
Isä sanoo, että siellä on puutarha.
Sotilaan elämä on sellaista,
että kyse ei ole omista valinnoista, vaan velvollisuudesta.
Jos maa tarvitsee meitä jossain, sinne on lähdettävä.
Muualle lähteminen on paljon helpompaa,
kun tietää, että koko perhe on ilomielin lähdössä mukaan.
Bruno! Sinähän olet kerta kerralta isompi.
Siitä on vain viikko, Nathalie.
Ehkä minä sitten kutistun.
No, te kaksi.
Mitä tuumitte tästä kaikesta? Berliinistä lähdöstä?
Jos se on äidin ja isän mielestä hyvä asia,
niin kai sen on sitten oltava.
Lapset, olkaa kilttejä ja tarjoilkaa ruokaa.
Heil Hitler!
Onnittelut.
- Eikö hän näytäkin hienolta? - Ehdottomasti.
Olen ylpeä sinusta, poika.
Voi sentään. Joskus mietin, onko tämä minun syytäni,
kun tein sinulle pukuja leikkeihisi, kun olit pieni.
- Sinusta oli kiva pukeutua. - Nathalie...
Tekeekö se vieläkin olosi hyväksi, Ralf-kultaseni?
Univormu ja aate, mitä se edustaa?
Meillä on juhlat. Ei pilata niitä.
Minäkö pilaisin?
Olehan varovainen.
Julkiset mielipiteenilmaukset voivat aiheuttaa harmeja.
Tiedät sen.
Miten pitkäksi aikaa me sinut menetämme, poika?
- Sodan päättymiseen kai. - Eli ei kovin kauaksi aikaa.
Bruno!
Hyvä on. Aika hyvästellä.
- Hei hei. - Hei hei.
"Levolle lasken Luojani, armias ole suojani
Syliisi sä minut nosta, sanaas anna luottamusta
Lapset sairaat, köyhät kai siunauksesi myöskin sai
Vielä pyydän nimeen Jeesuksen, suojaa tää perhe pienoinen
Amen."
Lapset, katsokaa. Katsokaa! Uusi kotimme.
Minun on hoidettava työasioita. Nähdään kohta.
Mitä sanotte?
ÄIkää nyt. Täällä on mukavaa.
Menkää valitsemaan huoneenne. Lähetän Marian -
auttamaan tavaroiden purkamisessa.
Mitä ajattelet, Maria? Uudesta talosta?
Vaikea sanoa.
Mutta eihän se tunnu kodilta, ennen kuin teemme siitä kodin?
Onko hän jo valmis?
Kuka se oli?
Joku isäsi sotilaista kai.
- Hän näytti totiselta. - Hehän ovat totisia.
- Miksi me kuiskaamme? - En tiedä.
- Leikkimään kenen kanssa? - Maatilan lasten.
Maatilanko? En nähnyt maatilaa. Anna se myös.
Se näkyy vain minun huoneestani.
Ja sielläkö on lapsia?
- Aika montakin. - Sepä hyvä.
- Eli saan leikkiä heidän kanssaan. - Miksipä et?
Odotan vähän, että näen, millaisia he ovat,
- sillä he näyttivät vähän oudoilta. - Ne lapsetko?
- Niin ja maanviljelijät. - Miten niin oudoilta?
Anteeksi.
Vihanneksia.
Tuonne.
Joko olet purkanut laukkusi, Bruno?
Sinun pitäisi mennä yläkertaan tekemään se loppuun.
Kiitos, rouva.
Bruno.
- Minä sanoin, että he ovat outoja. - Ketkä?
Ne maanviljelijät. Heillä on pyjama päällään.
Olin juuri tulossa hakemaan sinua.
Kiitos. Se oli erittäin hyödyllistä.
- Tulen tapaamaan sinua myöhemmin. - Selvä, Herr Kommandant.
Käy sisään.
Käy istumaan.
Mitä tuumit?
Voi sentään.
Haluan kotiin.
Sinä olet kotona. Koti on siellä, missä perhekin.
Eikö niin?
Sinun pitää antaa tälle paikalle mahdollisuus.
Lupaan, että ennen pitkää...
Miksi maanviljelijöillä on pyjamat? Näen heidät ikkunastani.
Asia on niin, että ne ihmiset...
He eivät oikeastaan edes ole ihmisiä.
Kuka sanoi, että se on maatila?
- Oliko se Maria? - Ei.
Onhan se maatila?
On.
Liittyykö se uuteen työhösi?
Sinun tarvitsee tietää työstäni vain se,
että se on hyvin tärkeää maallemme ja sinulle.
Yritämme kovasti tehdä tästä maailmasta -
paremman paikan sinulle varttua.
Mutta ethän sinä ole maanviljelijä. Olet sotilas.
Tulisitko vähän auttamaan minua keittiössä?
Saanko silti leikkiä heidän kanssaan? Niiden lasten?
Enpä usko, Bruno. Et.
Niin kuin sanoit, he ovat vähän outoja. Vähän...
He ovat erilaisia.
Älä sure, kultaseni. Löydämme sinulle uusia ystäviä,
mutta he eivät ole niitä maatilan lapsia.
Sinähän lupasit.
- Sanoit, että se on kaukana. - Niin se onkin.
Mistä minä tiesin, että hän näkee sen huoneensa ikkunasta?
Yksi heikäläinen oli keittiössä.
- Kuinka Bruno-herra voi tänään? - Kyllästyttää.
Olet sanonut saman joka päivä kahden viikon ajan.
- Se on totta. - Menisit ulos leikkimään.
- Kenen kanssa? - En tiedä. Gretelin?
- Keksit jotain kivaa yksinkin. - Sitähän minä yritänkin.
Yksi asia on varma.
Murjottaminen ei ainakaan paranna asioita.
- Mitä sinä teet? - Tutkin.
Ei! Ei takapihalla. Minähän sanoin, ettei sinne mennä.
- Tutki etupihaa. - Se on jo tutkittu.
- Keksi muuta tekemistä. - Mitä sitten?
Tule sisälle, niin keksitään jotain.
Mitä teitte tänään, lapset?
- Samaa kuin eilen. - Ja mitä se oli?
- Samaa kuin toissapäivänä. - Paitsi, että kävit tutkimusretkellä.
- Minusta on kiva tutkia. - Missä kävit?
Halusin tutkia takapihaa, mutta äiti kielsi.
Takapihaako?
Ei kai sentään.
Sinulla taitaa olla ikävä kavereitasi.
Ikävöin jopa koulua.
Tuota en uskonut sinulta kuulevani.
No, sitä ei tarvitse ikävöidä kauan.
- Eikö? - Olen järjestänyt teille opetusta.
Eräs Herr Liszt tulee käymään kahdesti viikossa.
Emmekö me mene kouluun?
Tuleeko koulu tänne?
Luullakseni vanhalla polkupyörällä.
Se on lintu ilman...
Huomenta, pikkumies. Kuinka voit tänään?
- Voinko pyytää palvelusta? - Aina voi pyytää.
Onko täällä missään vararenkaita?
Vaikka joku vanha kuorma-auton vararengas?
Ainoa vararengas, jonka olen nähnyt täällä,
kuuluu luutnantti Meinbergille.
- Käyttääkö hän sitä? - Hän on hyvin kiintynyt siihen.
Lopeta. Ei hän ymmärrä. Hän on vasta kahdeksan.
Sinä olet vasta 12, joten lakkaa leikkimästä vanhempaa.
Mihin tarkoitukseen haluat vararenkaan?
- Haluan tehdä keinun. - Vai keinun?
Sepä kuulostaa jännältä.
Hei, sinä!
Heti tänne.
Liikettä!
Vie tämä poika takapihan ulkovarastoon.
Siellä on renkaita. Hän valitsee yhden.
Kannat sen sinne, mihin hän käskee. Ymmärsitkö?
No, pikkumies. Mitä vielä odotat?
Kävisikö tämä?
Missä äiti on?
Hän on ulkona.
- Koska hän tulee takaisin? - Varmaan ihan kohta.
Mutta älä sure.
- Minä saatan vuotaa kuiviin. - Et vuoda.
- Pitääkö minun mennä sairaalaan? - Ei. Se on vain pieni haava.
Älä nyt. Ei se niin paha ole.
Noin. Hyvä tuli.
- Mikä sinun nimesi on? - Pavel.
Sinun on istuttava paikallasi pari minuuttia,
ennen kuin astut sillä.
Kerrotko äidille, mitä tapahtui?
Hän taitaa nähdä sen itsekin.
Äiti varmasti vie minut lääkärille.
Enpä usko.
- Se voi olla vakavampi juttu. - Ei ole.
Mistä tiedät? Et sinä ole lääkäri.
- Kyllä olen. - Ethän ole.
Sinä kuorit perunoita.
Minä harjoitin lääkärin tointa.
Ennen kuin minut...
Ennen kuin tulin tänne.
Et tainnut olla kummoinenkaan, koska sinun piti harjoitella.
Mikä sinusta tulee isona?
Minä tiedän. Tutkimusretkeilijä.
Mistä tiedät?
Onko siellä maatilalla kivaa?
Bruno! Mitä sinulle on tapahtunut?
Tein keinun, mutta putosin siitä ja satutin polveni.
Mutta Pavel kantoi minut sisälle ja laittoi siihen siteen.
- Mene huoneeseesi. - Mutta Pavel sanoo...
Älä väitä vastaan. Mene huoneeseesi.
Kiitos.
Epäreilua, että sinulla on tämä näköala.
En aio vaihtaa.
Koulu taisi tulla.
Tarkoitan nykyhistoriaa.
- Oletko kiinnostunut tästä ajasta? - Hyvinkin.
Eli olet tietoinen tilanteesta,
jossa uljas maamme tällä hetkellä on.
Kyllä. Luen sanomalehdet aina, kun voin, ja yksi isän sotilaista -
kertoo minulle kaikesta, mitä tapahtuu.
Hyvä. Entä sinä, Bruno? Luetko sinä sanomalehtiä?
- Luetko mitään? - Kirjoja.
Hyvä. Millaisia kirjoja?
Enimmäkseen seikkailukirjoja.
Kiiltävähaarniskaiset ritarit tutkivat outoja maita ja muuta,
ja hölmöt prinsessat sähläävät aina asioita.
Sen vuoksi minä olen täällä. Kuinka vanha olet? Kahdeksan?
On aika siirtää mielenkiintosi tarinoista -
ja alkaa oppia elämän tosiasioita.
Ajan myötä kiinnostut maailmasta,
ja uskon, että tällä kirjalla on hyvä aloittaa.
Kuole, kuole!
Kuole, kuole.
Hei.
Minä olen tutkimusretkellä.
- Mitä sinä teet? - Me rakennamme uutta majaa.
Onko sinulla tuolla paljon ystäviä?
Pari. Mutta me tappelemme paljon.
Siksi olen mielelläni täällä. Saan olla rauhassa.
- Minä olen Bruno. - Shmuel.
- Mitä? - Minä olen Shmuel.
Onko se nimesi? En ole kuullut moista koskaan.
Minä en ole kuullut koskaan Brunoa.
Mutta Shmuel. Kenenkään nimi ei voi olla Shmuel.
Minä asun yhdessä talossa, tuolla.
- Onko sinulla mitään syötävää? - Ei.
Onko sinulla nälkä?
Kuinka vanha olet?
- Kahdeksan. - Niin minäkin!
Epäreilua, että minä saan olla täällä yksin,
kun sinä olet siellä leikkimässä ystäviesi kanssa kaiken päivää.
- Leikkimässä? - Niin, tuo numero.
- Onko se jokin leikki? - Se on vain minun numeroni.
Jokainen saa erilaisen numeron.
Selvä. Mitä sitten tapahtuu?
- Minun pitää nyt mennä! - Pitääkö?
Oli kiva tavata, Shmuel.
Samoin, Bruno.
Hei hei.
En löydä jalkapalloani.
Se on varmaan jossain kaapeistasi, kulta.
Ei ole. Minä katsoin.
Saisinko palan suklaata?
Yhden palan.
Bruno?
- Katsoitko kellarista? - Kellarista?
Jalkapalloasi.
Jukra.
- Gretel! Näin juuri kaikki sinun... - Mitkä kaikki?
Kaikki nukkesi kellarissa.
Nuket ovat pikkutytöille.
Ei ole sopivaa leikkiä tyhmillä leluilla,
kun ihmiset vaarantavat henkensä isänmaan puolesta.
- "Kansan pohtalo on minun pohtaloni." - Kohtalo.
"Sen kamppailu ja sen suru, sen ilo ja sen kurjuus ovat minun."
"Minun on ahkeroitava ja nostettava isänmaani kunniaansa."
"Kansani historia on upea ja loistokas."
Ja kello on 12.
- Kuinka? - Emmekö lopeta silloin?
Oppitunnin päättymisestä määrää opettaja,
eikä oppilas. Ole hyvä ja jatka.
Siinähän sinä olet.
Menen kaupungille tunniksi. Haluatko tulla mukaan?
Ole varovainen sen kanssa.
Kiitos.
Saanko kysyä jotain?
Miksi teillä kaikilla on pyjamat koko päivän?
- Eivät ne ole pyjamia. - No, nuo.
Se on pakko. He ottivat vanhat vaatteemme pois.
- Ketkä? - Sotilaat.
Sotilaatko? Miksi?
En pidä sotilaista. Entä sinä?
Pidän hyvinkin. Isäni on sotilas,
mutta ei sellainen, joka syyttä suotta vie toisilta vaatteet.
Millainen sitten?
Hän on tärkeä sotilas.
Hän vastaa siitä, että kaikkien asiat paranevat.
- Onko isäsi maanviljelijä? - Ei, hän on kelloseppä.
Tai oli. Nykyisin hän enimmäkseen korjaa saappaita.
Hullua, etteivät aikuiset osaa päättää,
mitä haluavat tehdä. Kuten Pavel.
Tunnetko hänet? Hän asuu tuolla.
Hän oli lääkäri, mutta lopetti ja alkoi kuoria perunoita.
Saanko kysyä toisenkin asian?
Mitä noissa piipuissa poltetaan?
Näin yhtenä päivänä savua. Poltetaanko siellä heiniä?
En tiedä. Emme saa mennä sinne.
Äiti sanoo, että vanhoja vaatteita.
Oli mitä vain, se haisee kauhealta.
Olisitpa muistanut sen suklaan.
Niin, harmi.
Minä tiedän! Ehkä voit tulla meille joskus syömään.
Kuinka voisin? Tämän takia.
Mutta sehän vain estää eläimiä karkaamasta?
Eläimiä? Ei, vaan se estää ihmisiä karkaamasta.
Ettekö te saa tulla ulos?
- Miksi? Mitä sinä teit? - Olen juutalainen.
Minun pitää mennä nyt.
- Tuletko huomenna? - Yritän.
- Hei sitten! - Hei hei.
Pieni lahja, kultaseni.
Kiitos, äiti.
- Oletko nähnyt Brunoa? - Ulkona keinussa kai.
Torstai sopii hyvin. Lähetän auton hakemaan teitä.
Tulevatko mummi ja ukki?
Haistoitteko sen kauhean hajun yhtenä päivänä?
- Se tulee piipuista. - Millä tavalla sairas?
Silloin, kun putosin keinusta.
- Haistoitko sinä sen, äiti? - Isä.
Äiti?
Anna minun puhua hänelle.
Onhan. Kuulen hänen äänensä.
Kyllä. Siitä tulee oikein mukavaa. Kuulemiin.
- Eikö mummi tulekaan? - Ei.
Hän ilmeisesti voi huonosti, mutta ukki tulee.
- Haistoitko sinä sen, isä? - Minkä?
Sen kauhean hajun savupiipuista. Mikä se on?
Siellä taidetaan joskus polttaa roskia.
- Katso. - Mitä?
- Hei! - Gretel.
Tuo ei ole reilua!
- Gretel. - Mitä?
Sehän on vain peliä.
Se opettaja, jonka hankit...
Opettaako hän yleensä yhtä nuoria oppilaita kuin Gretel ja Bruno?
Luulisin. Miksi?
Tiedämmekö, mitä hän heille opettaa?
Gretelistä on tullut niin...
Heille opetetaan samaa, mitä kaikille lapsille näinä aikoina.
He eivät saa jäädä jälkeen.
Tulehan.
Mennään nukkumaan.
"Juutalainen panetteli meitä ja herätti vihollisemme."
"Juutalainen pilasi meidät huonojen kirjojen avulla."
"Hän pilkkasi kirjallisuuttamme ja musiikkiamme."
"Hänen vaikutuksensa oli kaikkialla tuhoisa -
ja johti lopulta kansakuntamme romahdukseen -
- ja sitten..." - Niin, Bruno.
En ymmärrä.
Yksi mies sai kansakunnan romahtamaan?
Juutalainen merkitsee tässä koko juutalaista rotua.
Jos kyseessä olisi ollut vain yksi,
asialle olisi varmaan tehty jotain.
Eli sellaista ei olekaan kuin mukava juutalainen?
Jos joskus löytäisit mukavan juutalaisen,
olisit maailman paras tutkimusretkeilijä.
Jatka, Gretel.
"Juutalainen haluaa maailman valtiaaksi."
"Juutalainen ei ole luova, vaan tuhoava."
"Hän on kulttuurin vihollinen."
"Tuhannet saksalaiset ovat köyhtyneet juutalaisen vuoksi."
Bruno-herra?
Mitä sinä teet? Vastahan sinä söit lounaan.
Olin menossa kävelylle ja ajattelin, että jos minua alkaa hiukoa.
Älä sotke laukkuasi. Tuo se tänne.
- Laitan evääsi pakettiin. - Ei. Se ei kuulu sinulle.
Mikä nyt on?
Miksi sinulla on laukku mukanasi?
Herr Liszt antoi meille kirjoja. Menen keinuun lukemaan.
- Näytähän. - Mitä?
- Kirjoja. - En.
Haluan vain nähdä, mitä kirjoja Herr Liszt sinulle antoi.
- Minä narrasin. - Mitä?
Minulla on vain -
seikkailukirjoja.
Menehän sitten.
Meillä on tänään kaksi päivällisvierasta, Maria.
Komendantin isä tulee -
ja luulen myös luutnantti Kotlerin olevan paikalla.
Tässä.
Mikä nyt?
- Älä heitä sitä enää. - Mitä? Miksi en?
- Se on vaarallista. - Vaarallista?
Sehän on pelkkä pallo. Älä nyt.
Etkö pidä leikkimisestä?
- Mutta et pidä pallopeleistä? - En täällä.
- Kerro tuosta numeroleikistä. - Sanoinhan, ettei se ole leikki.
Meillä kaikilla vain on numerot.
Shmuel!
Bruno! Mitä sinä teet?
Pallo meni toiselle puolen. Kävin hakemassa sen pois.
Löyhkäävät vielä pahemmalta palaessaan.
Mitä?
Mutta kyllähän te...
Lupasin olla kertomatta.
- Omalle vaimollesi. - Niin.
Vannoin sen henkeni kautta. Ymmärrätkö?
Sinä uskot samaan asiaan.
- Haluat maamme olevan vahva... - Ei, Ralf! En tuohon!
Kuinka voit...
- Koska olen sotilas. - Kuinka voit...
- Sotilaat taistelevat sodassa. - Ei tuo ole sotaa!
Se on osa sitä! Tärkeä osa!
Isänmaata, jonka me kaikki, sinä mukaan lukien, haluamme,
ei saavuteta ilman tällaista työtä!
- Elsa. Elsa. - Häivy siitä! Häivy siitä!
Ukki on täällä.
- En voi uskoa tätä. - Ukki on täällä.
Me tulemme ihan kohta.
Kuka sinulle kertoi tästä?
Miten mummi voi?
Hän on vähän kipeänä, ikävä kyllä.
Sääli, sillä hän odotti kovin näkevänsä teidät.
- Ehkä ensi kerralla, jos hän jaksaa. - Ilman muuta.
Kuule, Ralf. Äitisi tosiaan on sairas.
Hän puhui tästä vierailusta viikkokaupalla.
Ehkä hän sairastui siitä.
Isänne kertoi, että teillä on opettaja.
Niin. Oikein mukava.
Mutta hän ei anna meidän lukea seikkailukirjoja.
Luemme vain tylsää historiaa.
Annahan, kun kerron sinulle jotain, nuori mies.
Ilman historiaa me emme istuisi tämän pöydän ääressä.
Työssä, jota isäsi täällä tekee,
tehdään historiaa.
Kun olin sinun ikäisesi, pidin historiasta yli kaiken,
mikä ei tietenkään miellyttänyt isääni.
Miksi ei?
Hän oli kirjallisuuden professori yliopistolla.
Oliko? Opettaako hän vieläkin?
- En oikeastaan tiedä. - Etkö tiedä?
En ole yhteydessä isääni. Hän muutti maasta jokin aika sitten.
Niinkö? Koska?
Nelisen vuotta sitten, Herr Kommandant.
Hänhän ei voi olla kovin iäkäs. Mitä hän on? Alle viidenkymmenen?
Minne hän meni?
Luutnantti Kotler?
Isäsi, kirjallisuuden professori, minne hän meni?
Hän taisi mennä Sveitsiin, Herr Kommandant.
Kummallista, että hän halusi jättää isänmaansa,
kun häntä olisi tarvittu.
Kun meiltä kaikilta odotetaan panosta maan elvyttämiseksi.
Lisää viiniä!
Minkä hän sanoi syyksi? Oliko hänellä tuberkuloosi?
Lähtikö hän raittiin ilman takia?
Pelkäänpä, että en tiedä, Herr Kommandant.
Teidän on kysyttävä häneltä.
Se taitaa olla vähän hankalaa.
Koska hän on Sveitsissä.
Vauhtia!
Mikä sinua tänään vaivaa?
Ehkä se oli syynä. Ehkä hän oli sairas.
Ellei hän ollut eri mieltä.
- Siis hallituksen toimista. - Sellaisista miehistä kuulee.
Useimmat ovat häiriintyneitä tai sitten vain pelkureita.
- Pettureita jokainen. - Nimenomaan.
Arvatenkin, jos isäsi tapauksessa oli näin,
ilmoitit esimiehillesi, kuten velvollisuutesi on.
Luutnantti Kotler!
Senkin ääliöjuutalainen! Iljetys!
Ralf!
Juutalainen!
- Mutta isä vain istui siinä. - Mitä hänen olisi pitänyt tehdä?
Juutalainen sai ansionsa mukaan.
Voinko kysyä jotain siitä maatilasta?
Et kai sinä vieläkin luule, että se on maatila?
Se on leiri. Nimeltään työleiri.
Siis juutalaisille.
Vain juutalaisille?
Ovatko he parhaita työmiehiä?
Hassu, eivät he ole siellä, koska ovat hyviä.
He eivät kelpaa mihinkään.
He ovat siellä, koska ovat pahoja.
- He ovat vihollisia. - Vihollisiako?
- Luulin meidän taistelevan... - He ovat pahoja.
Pahoja, vaarallisia loisia.
Heidän vuokseen hävisimme suuren sodan.
Etkö kuunnellut, mitä Herr Liszt meille kertoi?
En oikeastaan.
Eihän isä ole kamala? Hän on hyvä mies.
- Totta kai. - Mutta hän johtaa kamalaa paikkaa.
Se on kamalaa vain heille.
Meidän pitää olla isästä entistä ylpeämpiä.
Hän tekee maasta taas suuren.
Niin kuin sanoit, he ovat vähän outoja. Vähän...
He ovat erilaisia.
He ovat vihollisia.
Pahoja, vaarallisia loisia.
He eivät oikeastaan edes ole ihmisiä.
Mitä sinä täällä teet?
He halusivat jonkun pienisormisen puhdistamaan nämä.
Me emme saisi olla ystäviä, sinä ja minä.
Meidän pitäisi olla vihollisia. Tiesitkö sen?
Haluatko vähän?
- Millainen isäsi on? - Millainenko?
Onko hän hyvä mies?
Etkö koskaan ole epäillyt sitä?
Oletko ylpeä hänestä?
Oletko sinä ylpeä omastasi?
Onko siellä leirillä kamalaa?
Kuinka rohkenet puhutella talon väkeä?
Kuinka rohkenet?
Syötkö sinä?
Varastitko ruokaa?
- Vastaa minulle! - En, sir. Hän antoi minulle.
Hän on ystäväni.
Mitä?
Pikkumies,
tunnetko tämän juutalaisen?
Tunnetko tämän juutalaisen?
En. Tulin sisälle, ja hän otti sen omin lupineen.
En ole ikinä nähnyt häntä.
Puhdista ne lasit.
Palaan sitten, ja juttelemme vähän siitä,
miten varastelevien rottien käy. Mennään pois.
Tulokkaat ovat onnessaan huomatessaan, ettei leirielämä -
ole pelkkää työtä.
Ja että siellä on mahdollisuus myös rentoutumiseen.
Päätettyään työpäivänsä valimossa,
rakennuksella tai saapastehtaalla, he pääsevät nauttimaan -
kaikesta vapaa-ajan toiminnasta, jota leiri tarjoaa.
Järjestetty urheilu on hyvin suosittua.
Ne, jotka eivät itse pelaa, taatusti nauttivat katsomisesta.
Työpäivän päätteeksi -
keskellä sijaitseva kahvila on ihanteellinen paikka -
ystävien ja sukulaisten kerääntyä ravitsevalle aterialle.
Varsinkin lapset nauttivat tarjolla olevista leivonnaisista.
Iltaisin satunnaiset konsertit,
joko vierailevien orkesterien tai leirillä olevien -
lahjakkaiden muusikkojen toimesta, keräävät runsaan yleisön.
Muusta virkistystoiminnasta mainittakoon kirjasto,
savityöt, ruoanlaitto, taide ja puutarhanhoito aikuisille ja lapsille.
Leirillä on melkein kaikkea toimintaa, mitä toivoa saattaa.
Loistavaa.
- Bravo. Erinomaista. - Kiitos.
Hyvästi, pikkumies.
Shmuel! Shmuel!
Minä en käsitä.
Näin leiristä kertovan elokuvan,
ja siellä näytti mukavalta.
En tiedä, miksi tein sen.
Gretel ja muut sanovat niitä asioita,
ja pelkään sitä sotilasta.
Olen käynyt täällä monena päivänä, mutta et tullut.
Luulin, että emme ole enää ystävät.
Anna anteeksi se, mitä tein. Olemmehan me ystävät?
Missä Kurt nykyisin on? En ole nähnyt häntä aikoihin.
- Kuka Kurt? - Luutnantti Kotler.
Hänet on siirretty rintamalle.
Minusta tuntui, että hänen nuoruuden intonsa -
tulisi siellä parempaan käyttöön.
Herr Kommandant, puhelimeen.
Itse asiassa hänet lähetettiin sinne,
koska hän ei ilmoittanut viranomaisille -
isänsä puuttuvasta puolueuskollisuudesta.
Mikä oli kaiken lisäksi hänen velvollisuutensa.
- Hänellä oli huono tuuri. - Huono tuuri?
Huono tuuri siinä, että kyseessä oli hänen isänsä eikä äitinsä.
Äitiään ilmeisesti ei tarvitse ilmiantaa.
- Mitä? - Koska Pavel palaa?
- Äiti? - Ei koskaan, hölmö.
Se on isä. Heidän kotiaan on pommitettu.
Mummi menehtyi.
"...voitto, jonka olet varannut meille -
ja kaikille, jotka Häneen uskoen nukkuvat."
"Pidä meidät täällä olevat ikuisessa yhteydessä kaikkeen,
mikä odottaa Sinua maan päällä -
ja kaikkeen, mikä ympäröi Sinua taivaassa."
"Hänen kanssaan, joka on ylösnousemus -
ja elämä. Joka elää ja hallitsee Sinun ja Pyhän Hengen kanssa -
yhtenä Jumalana aina ja ikuisesti. Amen."
Ukki ei voi laittaa sitä tuohon. Mummi ei olisi halunnut.
Ukki haluaa.
"Kaikkivaltias Luoja, joka annoit..."
Oletko koskaan ollut hautajaisissa?
Isovanhempani kuolivat, kun tulimme tänne,
mutta ei meillä ollut hautajaisia.
Tuo tuosta tuonne.
Kuolivatko he samaan aikaan?
Mihin?
En tiedä.
Isä sanoi, että he sairastuivat matkalla tänne.
Heidän piti mennä sairaalaan heti, kun tulimme tänne.
Emme nähneet heitä sen jälkeen.
Tämä on kivaa.
Olisi kiva tehdä jotain jännittävämpää.
- Tuo tuosta tuonne. - Tämäkö?
- Ei, vaan tuo.
- Tämäkö tuonne? - Ei, vaan tuonne.
- Tähänkö? - Ei.
- En halua sinun taas lähtevän. - Enkä minä sinun.
Et voi käyttäytyä näin!
- Moititko sinä minun käytöstäni? - Se ei voi jatkua!
Tiedän. En kestä tätä enää.
En voi olla täällä ja osa tätä.
Luuletko, ettei se herätä kysymyksiä?
- Kysymyksiä? - Mitä se kertoo -
kyvystäni hoitaa työt, jos en osaa pitää perhettäni kurissa?
- Työ? Siksikö sitä kutsut? - Hillitse itsesi, nainen.
Aivan. Anna olla. Älä välitä siitä.
Älä välitä siitä, että mies jonka nain, on hirviö!
Oma äitisikään ei kyennyt rakastamaan sinua.
Oletteko onnellisia täällä?
Kyllä. Hyvin.
Entä sinä, Gretel?
Olin, mutta minulla on koti-ikävä. Kaipaan ystäviäni.
Niin varmaan. Sinä myös, Bruno. Kaipaat varmasti kavereitasi.
En oikeastaan enää.
Kysymys kuuluu, että jos siihen tulisi tilaisuus,
asuisitteko mieluummin jossain muualla?
- Kotonako? - Ei. Ei Berliinissä. Ei vielä.
Jossain turvassa, vaikka Lottie-tädin luona Heidelbergissa.
Me kaikkiko? Sinä myös?
Ei. Pelkäänpä, että se ei ole vielä mahdollista.
Minun on saatava työni täällä päätökseen.
Tällä hetkellä teidän äitinne ei...
Hänestä tuntuu, että teidän pitäisi olla vähän aikaa muualla.
Pitäisittekö siitä?
Pelkään, että elämässä joutuu usein tekemään sellaista, mistä ei pidä.
Tärkeintä on, että äitinne mielestä -
tämä ei ole sopiva paikka teidän viettää lapsuuttanne,
ja mitä enemmän mietin sitä, käsitän, että hän voi olla oikeassa.
- Mutta isä... - Ei!
Teidän on aika lähteä.
Onko kaikki kunnossa?
Emme löydä isää.
Hän meni muiden miesten kanssa toisiin töihin -
eikä hän tullut takaisin.
Minullakin on ikäviä uutisia. Lähden pois.
Miten pitkäksi aikaa tällä kertaa?
Siksi se on ikävää. Taidan lähteä kokonaan pois.
Äiti sanoo, ettei tämä ole lasten paikka, mikä on tyhmää.
- Koska lähdet? - Huomenna. Lounaan jälkeen.
En siis näe sinua enää koskaan?
Näethän. Voit tulla Berliiniin lomalla, jos haluat,
kun kaikki taas tulevat toimeen toistensa kanssa.
Voisinpa auttaa sinua löytämään isäsi.
Haluaisin hyvittää sen, kun petin sinut silloin.
Sehän korjaisi tilanteen? Jos auttaisin löytämään isäsi?
Se olisi ollut hienoa. Lhan kuin salainen tehtävä.
- Voisin kaivaa aidan alta. - Mitä? Tuollako?
- Ei, vaan toisin jotain. - Et halua tulla tänne.
Kuule.
- Minä voisin tulla sille puolen. - Mitä järkeä siinä olisi?
Ei kai sinun isäsi tällä puolella ole?
Mutta minut huomattaisiin, jos tulisin sinne.
En näytä samalta kuin sinä.
Voisit näyttääkin.
Jos pukeutuisit samalla tavalla ja ajaisit pääsi kaljuksi.
En aja päätäni kaljuksi.
- Voisit peittää hiuksesi lakilla. - Minulla on eri värinen pyjama.
Minä voisin tuoda. Niitä on majantäysi,
tuhansin kappalein. Tekisitkö sen?
- Haluan tehdä sen. - Mutta uskallatko?
- Haluan auttaa löytämään isäsi. - Minun on mentävä.
Huomiseen sitten? Tuon oikein ison voileivän.
Äläkä unohda sitä pyjamaa!
Bruno?
Saisinko mennä keinumaan?
Tämä on viimeinen tilaisuus.
Hyvä on. Mene sitten.
- Luulin, että et tulekaan. - Anteeksi. Oli vaikea päästä.
Minun ei pitäisi olla täällä tänään. Unohdit pyjaman!
- Toitko sen voileivän? - Pettäisinkö lupaukseni?
Shmuel!
Tässä.
Miltä näytän?
Hyvä on. Pannaan toimeksi.
Bruno?
Se riittää.
Mennään etsimään isäsi.
Ala tulla!
Bruno-herra?
Shmuel?
- Mennäänkö vaikka kahvilaan? - Kahvilaan?
- Ehkä minun pitäisi mennä kotiin. - Entä isä?
Katsotaan ensin meidän majastamme.
Ala tulla.
Isä?
Ylös! Ylös! Nouskaa ylös!
- Mitä tapahtuu? - En tiedä.
Joskus me käymme marssimassa.
Liikettä! Ylös, ylös!
Liikettä, liikettä!
Bruno!
Hänen on pakko olla jossain ulkona.
- Liikettä! - Vauhtia!
Ylös siitä!
Nouse! Ala tulla!
Viekää heidät ulos!
...mikä tarkoittaa, että viikoittaiset määrät -
voidaan kolminkertaistaa.
Joten kesän loppuun mennessä...
- Ralf. - Minä olen kokouksessa.
Bruno on kadonnut.
Odottakaa tässä!
Liikettä! Liikettä!
Käykää jonoon!
Ala tulla!
Liikettä!
Bruno!
Ei tässä mitään. Me kai vain odotamme sateen lakkaamista.
Vaatteet pois!
Minne me menemme?
Se on vain suihku.
Suihku?
Portti auki! Portti auki!
Liikettä!
SLUT